TEXTY Z TRADICE
V této rubrice najdete texty především z karmelitánské tradice – minulé i současné. Mají Vám posloužit jako inspirace pro život modlitby, příp. k orientaci v těžkostech, na které každý z nás při úsilí o hlubší křesťanský duchovní život naráží. Seskupené texty významnějších autorů, příp. tematických celků si můžete otevřít v podkategoriích nazvaných jejich jmény v dolní části stránky.
25. prosince vám určitě pošlu svého anděla, aby položil mé úmysly k hostii, kterou proměníte. Z hloubi svého srdce vám děkuji, že budete sloužit jitřní mši za naši matku a za mne. Až budete u oltáře, budeme zpívat vánoční matutinum… Bratříčku, nezmýlil jste se, když jste řekl, že mým úmyslem bude bezpochyby „poděkovat Ježíši za největší den milosti“. Vánoční noc 1886 byla pro mé povolání rozhodující – musím ji nazvat „nocí svého obrácení“. V té požehnané noci, o níž je napsáno, že ozařuje slasti samotného Boha, mě Ježíš, který se stal dítětem z lásky ke mně, vyprostil z plének a dětských nedokonalostí. Tak mě přetvořil, že jsem se už nepoznávala.
(Terezie od Dítěte Ježíše a Svaté Tváře, dopis 201, otci Roullandovi, 1. listopadu 1896)
Komu má naše ubohé srdce hladovějící po Lásce věnovat lásku? … Kdo bude pro to dost veliký? … Může ji lidská bytost pochopit… a hlavně, bude ji umět oplácet?... Marie, je jediná bytost, která může pochopit hloubku slova „milovat“! Jenom náš Ježíš nám umí vrátit nekonečně víc, než co my mu dáváme…
(Terezie od Dítěte Ježíše a Svaté Tváře, dopis 109, Marii Guérinové, červenec 1890)
Vím, že oheň lásky posvěcuje víc než oheň očistce, vím, že si Ježíš pro nás nemůže přát neužitečná utrpení a že by mi nevnukal touhy, jež pociťuji, kdyby je nechtěl naplnit.
(Terezie od Dítěte Ježíše a Svaté Tváře, rkp. A 84v)
Doufám, bratře, že kdybych opustila vyhnanství, nezapomněl byste na svůj slib, že se budete za mne modlit. Nepřeji si, abyste žádal Pána Boha, aby mě osvobodil od očistcových plamenů. Svatá Terezie říkala svým dcerám, když se chtěly za ni modlit: „Vůbec mi na tom nezáleží, že budu v očistci až do posledního soudu, jestliže zachráním svými modlitbami třeba jen jedinou duši!“ Tato slova nalézají ozvěnu v mém srdci, chtěla bych zachraňovat duše a kvůli nim zapomínat na sebe. Chtěla bych je zachraňovat i po své smrti, proto bych byla ráda, kdybyste říkal: „Bože, dovol mé sestře, aby ještě pomáhala tě milovat.“
(Terezie od Dítěte Ježíše a Svaté Tváře, dopis 221, otci Roullandovi, 19. března 1897)
Co mě přitahuje k nebeské Vlasti, je volání Pána, je to naděje, že ho budu konečně milovat tak, jak jsem po tom toužila, a myšlenka, že budu moci vzbuzovat lásku k němu v mnoha duších, které ho budou navěky velebit.
(Terezie od Dítěte Ježíše a Svaté Tváře, dopis 254, otci Roullandovi, 13. července 1897)
Řekli mi, že budu mít strach před smrtí. Je to docela možné. Nikdo nevěří svým citům méně než já. Nikdy se nespoléhám na své vlastní myšlenky; vím, jak jsem slabá; ale chci se radovat z pocitu, který mi Bůh dává právě teď. Trpět opakem, na to je vždycky čas.
(Terezie od Dítěte Ježíše, poslední rozhovory, 20. května 1897)
Cítím stále tutéž odvážnou důvěru, že se stanu velkou Světicí, protože nespoléhám na své zásluhy – vždyť žádné nemám. Ale doufám v Toho, který je Ctnost, Svatost sama. Jen On, který se spokojuje s mými chabými snahami, mě pozvedne k sobě, přikryje mě svými nekonečnými zásluhami a udělá mě svatou.
(Terezie od Dítěte Ježíše a Svaté Tváře, rkp. A 32 r)
Zásluha nezáleží v tom, když mnoho dáváme, ale spíš když mnoho přijímáme, mnoho milujeme… Je řečeno, že je „blaženější dávat než dostávat“, a je to pravda. Ale když si chce Ježíš ponechat pro sebe blaženost z dávání, nebylo by pěkné to odmítat. Nechme ho brát a dávat všechno, co bude chtít, dokonalost spočívá v plnění jeho vůle…
(Terezie od Dítěte Ježíše a Svaté Tváře, dopis 142, Celině, 6. července 1893)
Ježíšovu lásku k Celině může pochopit jen Ježíš!... Ježíš dělal pro Celinu pošetilosti… Ať Celina dělá pošetilosti pro Ježíše… Za lásku se dá platit jen láskou a rány lásky se dají vyléčit jen láskou!
(Terezie od Dítěte Ježíše a Svaté Tváře, dopis 85, Celině, 12. března 1889)
Svatá Terezie říká, že je třeba udržovat lásku. Dřevo nemáme nadosah, když jsme ve tmě, na suchu, ale nejsme povinny přikládat alespoň malá stébla slámy? (…) Když nemám příležitosti, chci mu alespoň říkat, že ho miluji, to není těžké a udržuje to oheň; i kdyby se mi zdálo, že zhasl tento oheň lásky, chtěla bych do něj něco vhodit a Ježíš by ho pak uměl rozfoukat.
(Terezie od Dítěte Ježíše a Svaté Tváře, dopis 143, Celině, 18. července 1893)